Végítélet

Honda VFR800   96%
Ducati ST3     95%
Yamaha FZS1000 94%
Suzuki Sv1000S 93%

Egyéb feladatok közé tartozott a kaszkadőrködés, mely a komoly VFR800-at elrémítette, azonban felkeltette a Fazer érdeklődését (különösen az egykerékfüggő JP-vel a nyeregben).
Be kellett még bizonyítaniuk megbízhatóságukat, ahol is a Ducati csúnyán megbotlott.
Így tehát -a legkevesebb hibával- a Honda győz. Az esélyesnek nem nagy dicsőség győzni, és a ducati majdnem eleget nyújtott ahhoz, hogy kicsavarja a Honda kezéből a túrasport koronát.
De a megbízhatóság elengedhetetlen ebben az osztályban, és míg a két motor közötti árkülönbözet (kevesebb mint százezer forint) annyit jelenthet, hogy megengedhetsz magadnak egy felsőosztálybeli nevet,
egy szarakodó index biztosan valamiféle közelgő vész előjele. A "mindenes" jelző időnként körüllengi a Yamahát és a Suzukit, de ezek ára mindenképp versenyképessé teszi őket.Bizonyos helyzetekben a Yamaha
jobb mint, a VFR, viszont mindenképpen szórakoztatóbb, de nem annyira illik bele a sporttúrázó szerepbe.
És ha a Fazer a "mindentudó" jelzőtől szenved, az SV a középszerűség posványában szüttyög.( Anyátok picsája szüttyög -bocsánat, ez nem volt benne a cikkben.)
Persze megkapod őket két guriga körül újonnan, és ez mindenki számára jó boltot jelent, de egyszerűen nem nyújtanak annyit, mint a Honda.
A VFR oly közel áll a feddhetetlenséghez, amennyire csak lehet, és ha nem is hoz lázba, de igazán király vele motorozni. Nyoma sincs benne a fokhagymás pirítósnak.


